Чарлз Дикенс
Женските дружества

Превод от английски: Пепа Дочева, 1984

chitanka.info

Нашата енория гъмжи от женски благотворителни институции. През зимата, когато често краката на хората са мокри и настинките не са рядко явление, развиват дейност женското дружество за раздаване на супа, женското дружество за раздаване на въглища и женското дружество за раздаване на одеяла; през лятото, когато изобилстват плодовете с костилки и хората често се оплакват от болки в стомаха, се появяват женското лечебно дружество и комитетът за посещения на болни, а през цялата година функционират женското дружество за изпитване на учениците, женското дружество за разпространение на библии и молитвеници и женското дружество за ежемесечно даване под наем на бебешки пелени. Последните две са определено най-важните и макар че не можем да кажем дали ползата от тях е по-голяма от останалите, можем да твърдим, и то с пълна сигурност, че те вдигат много повече шум и врява от всички останали, взети заедно.

На пръв поглед човек е склонен да мисли, че дружеството за разпространение на библии и молитвеници не е толкова популярно, колкото дружеството за ежемесечно даване под наем на бебешки пелени, обаче в последните една-две години първото се сдоби със значително по-голяма важност благодарение на съперничеството си с дружеството за изпитване на учениците, което съперничество се породи по следния начин: когато център на вниманието на всички беше младият свещеник и всички девици в енорията се интересуваха от него, изведнъж учениците от безплатното училище станаха обект на особено голям интерес. Трите госпожици Браун (възторжени обожателки на свещеника) обучаваха, занимаваха, изпитваха и препитваха горките деца, докато от многото учене и преумора лицата на момчетата пожълтяха, а момичетата придобиха вид на болни от туберкулоза. Трите госпожици издържаха леко, защото се редуваха, но децата, които нямаха никакъв отдих, започнаха да показват сериозни признаци на изтощение и страдание. По-лекомислените енориаши се смееха на всичко това, но другите, които се замисляха по-дълбоко, се въздържаха от всякакво мнение, преди да се е изяснило какво мисли свещеникът по въпроса.

Не се наложи да чакаме дълго удобния момент. Свещеникът изнесе благотворителна проповед в полза на безплатното училище и в тази проповед каза много топли думи за похвалния и неуморен труд, полаган от определени личности, достойни за уважение. Откъм местата на госпожиците Браун се раздадоха хълцания, прислужничката за този сектор припна по централната пътека към вратата и се върна бързо с чаша вода в ръка. Чу се слабо стенание и още две прислужници се втурнаха натам, след което трите госпожици Браун, подкрепяни от трите служителки, бяха изведени от църквата и след пет минути въведени отново с кърпички на очи, като че ли се връщаха от погребение в църковното гробище. Ако до този момент имаше някакви съмнения за кого се отнасяше намекът на свещеника, те веднага се разсеяха. Всички прегърнаха идеята да просвещават учениците и единодушно помолиха трите госпожици Браун да разделят безплатното училище на класове и да назначат по две девици за учителки на всеки клас.

Малкото знание е опасно нещо, но малкото власт е още по-опасно — сестрите Браун назначиха всички стари моми, като внимателно отбягваха по-младите. Лелите на възрастните госпожици тържествуваха, а майките на младите бяха доведени до крайно отчаяние и не се знаеше по какъв начин щеше да се отприщи всеобщото възмущение от трите госпожици Браун, ако една чиста случайност не беше променила насоката на обществените вълнения. Мисис Джонсън Паркър, майка на седем изключително красиви дъщери — всичките неомъжени, — незабавно уведоми няколко други майки, също с неомъжени дъщери, че четирима старци, шест старици и много деца, заемащи безплатните места до нейната пейка, идват всяка неделя на църква, без да носят нито Библия, нито молитвеник. Можеше ли да се търпи това в едно цивилизовано общество? Можеше ли да се допускат такива неща в една християнска страна? Никога! Начаса беше учредено женско дружество за разпространение на библии и молитвеници с председател — мисис Джонсън Паркър; касиери, ревизори и секретар госпожиците Джонсън Паркър; беше организирана доброволна вноска, закупиха библии и молитвеници, раздадоха ги на всички, които седяха на безплатните места, и когато следващата неделя започна четенето на Евангелието, настана такова изпускане на библии и шумолене на страници, че в първите пет минути беше физически невъзможно да се чуе думичка от службата.

Госпожиците Браун и цялото им дружество усетиха наближаващата опасност и се опитаха да я избягнат чрез насмешки и сарказъм. „Старците може и да имат вече библии, обаче не могат да четат“ — казаха и трите в хор. „Нищо, могат да се научат“ — отговори мисис Джонсън Паркър. „Децата също не могат да четат“ — напомниха сестрите Браун. „Нищо, могат да бъдат научени“ — отвърна мисис Джонсън Паркър. Силите бяха изравнени. Госпожиците Браун провеждаха публични изпити — обществените симпатии започваха да клонят на страната на дружеството за изпитване на учениците. Госпожиците Джонсън Паркър разпространяваха библии — мнението се обръщаше в полза на дружеството за разпространение. И най-малкото перце можеше да наруши равновесието на везните, което се и случи. Появи се един мисионер, който се беше върнал от Западните Индии и който трябваше да бъде приет в мисионерското дружество на разколниците след женитбата му за една богата вдовица. Групата на Джонсън Паркър започна официални преговори с разколниците. След като имаха една и съща цел, защо да не проведат общо събрание на двете дружества? Предложението беше прието. За събранието беше известено официално и салонът беше претъпкан. Мисионерът излезе отпред и всички го приветствуваха възторжено. Той им предаде разговора между двама негри по въпроса за дружествата за разпространение на библии, който беше подслушал зад един жив плет, и това беше прието с шумно одобрение. Изимитира им и заваления английски на негрите и ръкоплясканията едва не събориха тавана. От този момент датира (с незначителни изключения) постоянното увеличаване на членовете в дружеството за разпространяване на библии, и то такова увеличение, че слабите и безуспешни опити за конкуренция от страна на дружеството за изпитване само му помагаха.

Достойнствата на дружеството за ежемесечно даване под наем на бебешки пелени са, че е по-слабо зависимо от колебанията на общественото мнение, отколкото това за разпространение на библии и другото за изпитване на учениците, и че каквото и да се случи, то никога не страда от недостиг на обекти, върху които да упражнява благотворителната си дейност. Енорията ни е многочислена и доколкото ни е известно, допринася повече, отколкото се очаква от нея за увеличаване на раждаемостта в Лондон и околностите. В резултат дружеството за ежемесечно даване под наем на бебешки пелени процъфтява и развива усилена благотворителна дейност в полза на питомците си. Това дружество (за което единствената представа за периоди от време са месеците) урежда всеки месец чайни тържества, на които се правят месечните отчети, избира се секретар за следващия период и най-щателно се преглеждат кутиите с пелени, които са останали нераздадени през изминалия месец.

Никога не сме присъствували на някои от тези събрания, на които едва ли е необходимо да отбелязваме, че мъже не се допускат, обаче мистър Бънг е бил канен един-два пъти от ръководството и на основание на неговите думи можем да кажем, че събранията се провеждат в пълен ред и по всички правила — например не се разрешава на повече от четирима души да говорят едновременно при каквито и да било условия. Постоянният комитет се състои изключително от омъжени жени, но като почетни членове се приемат и голям брой девойки между осемнадесет и двадесет и пет годишна възраст — едно, защото се включват в зареждането на кутиите и посещенията на родилките; второ, смята се, че е препоръчително да бъдат въведени още отрано в по-сериозни и майчински задължения, които ги очакват по-нататък, и трето, защото благоразумните майки много често, използуват това достойнство като коз в машинациите си около омъжването на дъщерите си.

Освен месечното разпределяне на кутиите с пелени (които винаги са боядисани в синьо и на капака с големи бели букви е написано името на дружеството) от време на време те раздават и говежди бульон, а също така и една смес от топла бира, подправки, яйца и захар, известна под наименованието „подкрепително“. В този случай отново се приемат с признателност услугите на почетните членове. Делегации от по две или три девойки посещават домовете н тогава започва такова опитване на подкрепително и говежди бульон, такова бъркане на разни смеси в малки тиганчета на огъня, такова повиване, разповиване, опасване и окопчаване на новородени, такова затопляне на малки крачка пред камината, такава весела суматоха от гласове, шумове, блъсканици, важности и церемонии, каквито могат да се видят единствено в подобни ситуации.

В съперничество с този две институции и като последен опит за спечелване на енорийските симпатии дружеството за изпитване на учениците оповести оня ден, че ще проведе голям публичен изпит, а властите склониха и им предоставиха на разположение голямата класна стая на духовната семинария. Бяха изпратени покани до всички енорийски първенци, разбира се, включително и до ръководителите на другите две дружества, в чиято чест и за чиято консумация беше предназначен спектакълът, така че се очакваше да има много присъствуващи. Един ден преди изпита подът беше старателно изжулен под наблюдението на трите госпожици Браун, бяха поставени пейки за гостите, грижливо бяха подбрани образци по краснопис, които бяха така усърдно пооправени и донагласени, че децата, които ги бяха писали, останаха дори по-изумени от тези, които трябваше да ги четат, задачите по смятане се повтаряха и преповтаряха, докато всички ученици заучиха отговорите наизуст, и изобщо подготовката беше най-усилена и повсеместна. Настъпи утрото, всички деца бяха изкъпани със сапун, изжулени с грубо платно и изтрити с меки кърпи така, че лицата им светеха от чистота, косите им бяха сресани и на гласени иа букли над очите им; момичетата носеха снежнобели роби и шапки, завързани под брадичките с червени панделки, а яки с огромни размери стягаха вратовете на по-големите момчета.

Вратите се отвориха широко и се появиха госпожици Браун и сие в семпли рокли от бял муселин и шапки от същата материя — униформата на дружеството. Стаята се изпълни с хора, които сърдечно поздравяваха организаторите на висок глас. Дружествата за раздаване на пелени и библии изтръпнаха — сериозна опасност грозеше тяхната популярност. Най-голямото момче излезе отпред и произнесе приветствено слово иззад яката си. Речта беше съчинена от мистър Хенри Браун и всички заръкопляскаха, а групата на Джонсън Паркър изпадна в ужас. Изпитите преминаха успешно и завършиха с победа. Дружеството за изпитване на учениците удържа временно надмощие, а Джонсън Паркър си тръгнаха посърнали.

Същата нощ беше проведено тайно съвещание на разпространителите на библии с председател мисис Джонсън Паркър, на което се обсъдиха най-добрите начини за спечелване на изгубената слава. Какво да направят? Друго събрание! Не! Кой щеше да дойде? Не можеше да извикат втори път мисионера, пък и робството беше премахнато. Трябваше да предприемат решителна стъпка. Трябваше да удивят енорията по някакъв начин, но никой не можеше да предложи каква да е тази стъпка. Накрая една старица промълви неразбрано: „Ексетър Хол“. (Ексетър Хол — здание в Лондон на една от главните улици, Странд, построено през 1831 година и предназначено главно за религиозни събрания. Като споменава Ексетър Хол, старицата предлага да поканят някой проповедник да изнесе реч.) Заседаващите бяха осенени от внезапна идея. Всички единодушно решиха, че трябва да изпратят делегация от възрастни жени при някой известен оратор, за да го помолят да произнесе реч; освен това да посетят още две-три изкуфели старици от другата енория и да ги придумат да присъствуват. Речено — сторено; събранието беше организирано, ораторът (ирландец) пристигна. Той говори за зелени острови, чужди брегове, безкрайния Атлантик, морски глъбини, християнско милосърдие, кръв и унищожение, любов в сърцата, оръжие в ръцете, олтари и богове-пазители на домашното огнище. Бърса си очите и носа и цитира на латински. Ефектът беше грандиозен — латинският се оказа страхотен удар. Никой не проумя за какво точно става дума, но всички разбраха, че е затрогващо, защото дори ораторът се развълнува. Дружеството за разпространение на библии и молитвеници спечели нечувана популярност сред женската част на енорията, а славата на дружеството за изпитване на учениците започна бързо да залязва.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.